Vår kortfilmspresentation
Crimsons Permanenta försäkringar var först tänkt att bli en animerad kortfilm.
Jag hade gjort bildmanuset och ritat upp...
bilden av ett rörligt hus som seglade iväg.
När det sen blev dags att göra The Meaning of Life...
upptäckte jag att jag var trött på animationer.
Jag hade ingen lust längre.
Jag hade gjort Time Bandits och kände att jag ville göra...
film, inte animation.
Jag föreslog de andra att jag skulle göra den som en kortfilm...
som ingick i huvudfilmen.
De var dumma nog att gå med på det...
och sa: "Vilken toppenidé."
Så då fick jag...
en egen studio med egen personal...
och kunde i princip göra vad jag ville.
Animationerna kom i andra hand...
efter mina filmexperiment.
Jag hade alltid velat...
använda idéer som egentligen var tänkta för animation...
och filma dem med riktiga skådespelare.
Ro!
Jag gillar att vi använde riktigt gamla skådespelare...
som inte haft jobb på flera år.
Vissa var gamla sångare och dansare.
De hade aldrig fått chansen att spela hjältar, actionmän eller pirater...
och efter att mer eller mindre ha slitit upp dem ur sina gravar...
vissa var redan halvvägs nere när vi fick tag på dem...
så satte vi igång.
Kom igen, killar. Nu tar vi dem.
Vi byggde allt.
Vi gjorde interiören i studion.
Vi lade mycket tid på att tänka ut skämt...
med gamla viktorianska bokföringssaker...
och på hur de skulle kunna göras om, inte till svärd...
och massförstörelsevapen...
men till nog så otrevliga små saker.
Så vi hade gummistämplar...
och gamla fläktblad.
Vi tog såna saker och gjorde om dem till vapen.
Roger Pratt skötte ljuset. Han hade gjort Brazil med mig.
Det var vår andra chans att jobba ihop.
John Beard, som var scenograf på Brazil...
blev produktionsdesigner.
Släpp ut mig!
Jag kräver att få tala med min advokat!
Jag gillade de gamla klaffskrivborden.
Att samla ihop gamla grejer... Telegramremsorna blev ju...
en bekväm metod att oskadliggöra personerna.
Vi skämdes inte över våra billiga skämt...
med skallar som slår in i fönster och sånt.
Musiken...
av John Du Prez, bygger på Erich Korngolds verk.
Korngold har gjort The Sea Hawk...
och storfilmer med Errol Flynn.
Gammal hederlig romantisk, svepande musik.
Filmen är i princip en stumfilm...
som domineras av fantastisk musik.
- Du, sätt på tepannan. - Aj aj, kapten.
Myrtle Devenish är den enda kvinnan här. Hon har varit min lyckomaskot.
Hon var med i Brazil.
Där spelade hon sekreterare åt Mike Palins torterare.
Hon var med i Time Bandits.
En underbar dam...
som trivdes med att bli utnyttjad av män.
Tebryggning är en stor konst. Det är inget man ska se ner på.
Vi byggde kulisserna, både interiörer och exteriörer...
så att gubbarna kunde jobba.
Ibland var det otäckt, för trots att de var gamla...
och skröpliga, var de tvungna att göra en del farliga saker:
klättra på stegar, halka och ramla.
Paddy, som knuffade karln över kanten där...
var en före detta stuntman. Troligen den äldste i branschen.
Han lade ner väldigt mycket jobb, eftersom det här var hans sista chans.
Det var delvis det vi gjorde:
Gav folk deras sista chans att göra nåt intressant.
Hela filmen spelades in i en ganska liten studio.
Vi byggde taket och sidorna, och de större tagningarna...
spelades in mitt i London.
Det här huset är i själva verket...
kontoret till Lloyd's of London Maritime Insurance.
Vi fick bara filma där på helgen.
Vi hade inte rätt tillstånd.
Vi fick lov att smyga in en söndagsmorgon...
och sticka därifrån före lunch...
vilket innebar att bygga trottoaren, rigga den jättelika kedjan...
och lyftkranen utom synhåll...
spela in de viktigaste bitarna...
och lämna stället innan vi blev arresterade.
Nån hade faktiskt mutat inspektören på närmaste polisstation...
för att hålla sig borta.
När huset började röra sig stod vi i studion och drog...
och slängde ner tegelstenar.
Det här är en modell.
Vi hade två olika. En var drygt en meter hög...
och en var knappt en halvmeter.
Det här är den lilla som sticker iväg.
Husen runt omkring är inte alls hus.
De är fotografier av hus i London.
Vi förstorade dem, satte upp dem på plattor och klippte ut dem.
Mycket lite djup, och allt är tvådimensionellt.
Att filma huset som rörde sig var svårt.
Jag är fortfarande inte nöjd med resultatet.
Det var svårt att få så små segel...
att fladdra på rätt sätt. Men vi gjorde vårt bästa.
Kolla vår rutt!
Vi hade jobbat en del med modeller redan i Brazil.
Det skulle komma att bli mycket mer i Münchausen...
så det här var ett tillfälle att prova nya idéer.
Det annorlunda med att bygga den stora glasstaden var...
att studion var mycket liten...
och vi filmade med vidvinkelobjektiv...
för att öka avståndet.
Problemet är att såna objektiv förvränger motivet...
och vertikallinjerna blir fel.
Så alla hus är noggrant placerade...
lite i vinkel, för att linjerna skulle bli de rätta.
Öka!
Det där var farligt.
Färden nerför stången gav vårt första och enda olycksfall.
Han kom ner på fel sätt och bröt eller stukade vristen.
Det är en modell på 45 eller 40 centimeter som tuffar iväg.
Under inspelningen stod vindmaskinen påslagen utan uppehåll...
och det rykte ständigt.
Vi slängde ut en massa duvor.
Inspelningen pågick i en evighet.
Mycket längre än jag hade tänkt.
I efterhand kan nog sägas...
att scenen har lika många tagningar...
som hela resten av filmen.
Och varenda en är komplicerad.
Ibland fick jag gå ifrån inspelningen...
för att ta på mig klänning eller göra nåt fånigt i huvudfilmen...
men oftast kände jag mig ganska isolerad från resten av filmen.
Det fanns klagomål på att jag spenderade mer pengar...
än vad resten av filmen kostade.
Jag visste inte vad det kostade, men ingen sa åt mig att sluta.
Jag har inget emot att följa order, men jag fick inga.
Vår modellstad.
Alla hus är 120-150 centimeter.
Det var besvärligt med alla spegelytor...
när kameran skulle igenom. Vi upptäckte ständigt...
att husen inte räckte till för att blockera alla speglingar.
Vi fick flytta kameran hela tiden...
för att förmedla känslan av att huset rörde sig.
Det stod förstås stilla medan vi rörde på oss...
ändrade belysningen och skapade reflexioner.
Det var skönt med bra skådisar...
till exempel Mike Palin, som hade den stora rollen...
som fönstertvättare.
Eld!
Att rigga grejerna som kanoner var svårt, men det funkade.
- Det kluriga var att spränga fönster. - Det är svårare än man kan tro.
Jag glömde vår andra kuliss här. Det moderna huset.
Nu i efterhand förstår jag varför det kostade så mycket.
Det blir bara mer och mer. Tagningarna fortsätter i en evighet.
Fördelen med den här DVD:n...
är att ljudet är mycket bättre än i originalet.
André Jacquemin har lagt på riktigt bra ljudeffekter.
Ett härligt basmuller som vi inte kunde göra då.
Tekniken fanns inte...
men med tiden gjorde också vi den typen av filmer.
Ursprungligen var den här filmen tänkt att vara med i huvudfilmen.
Men så började vi klippa huvudfilmen...
och kortfilmen hamnade där den nu attackerar huvudfilmen...
jag minns inte efter vilken scen det händer.
Det fungerade inte. Den har en helt annan rytm...
än det vanliga Python-materialet.
De andra sa: "Den måste klippas ner, den funkar inte."
Så den blev kortare och kortare...
och ju kortare den blev, desto sämre, och det var det stora problemet...
för den höll på att bryta sig ur filmen...
och vi var nära att kassera den.
Då fick jag en genialisk idé. "Vi tar ut den ur filmen...
"och låter den bli en kortfilm som föregår huvudfilmen."
Från den stunden föll allt på plats.
På så sätt kunde vi introducera den på nytt senare...
vid attacken på huvudfilmen.
Jag gillar att kortfilmen kommer...
och förstör för huvudfilmen senare.
De unga grabbarna här, tjusiga, unga chefer...
många av dem kom att bli välkända skådespelare.
Där bakom stolen står Ross Davidson.
Han blev stjärna i EastEnders...
och en följetong i den engelska kvällspressen...
med alla sina nya romanser.
Matt Frewer är också där, han spelade senare Max Headroom.
Jag gillar idén...
med skyltmålaren. Han gör sitt jobb, vad som än händer.
Det fick mig att skratta då, och det gör det än i dag.
Den här stridsscenen...
var den första i den typen av action jag gjorde...
och nu inser jag att jag hade mycket kvar att lära mig...
om hur man gör bra action.
Vi satte så högt tempo vi kunde. Det är tagning på tagning.
Jag måste nog räkna efter hur många tagningar filmen innehåller...
bara för att begripa hur vi lyckades lura oss själva...
att tro att vi gjorde en enkel liten kortfilm...
som kunde spelas in på ett par veckor.
Nu kommer vi till tragedin.
Dittills är det bara kul. Bara en massa trams...
men nu kommer tragedin.
Där är han: Matt Frewer, den blivande Max Headroom.
Som senare skulle åka till LA och vara med i Honey, I Shrunk the Kids.
Och som strax hoppar ut och begår självmord.
Vi pratar om yrkesmässigt självmord här.
En oerhört romantisk film.
Den kämpar för allt som är gott, gammalt och äkta.
Inte för den tjusiga, moderna värld...
som har förrått oss och tvingat ut oss i krig.
Det här är den rätta sortens krig.
...av nybörjarturen...
Bokföringens massförstörelsevapen.
...fortsatte de våldsamma försäkringsmännen...
att slåss tills...
Den här modellen av en del av finansdistriktet är intressant.
Den var rätt liten, och när vi filmade den...
sa vi: "Den ser inte stor nog ut."
Så vi satte speglar bakom.
Stora speglar som reflekterade husen...
så att vi bara behövde hälften...
eller en tredjedel så många modeller.
Här passade det med en vacker sång av Eric.
Den hade inte hittat rätt plats dittills.
Han hade skrivit Accountancy Shanty före inspelningen...
utan en tanke på att få med den i filmen, och den passade perfekt.
Den fick bli den stora finalen på den här sketchen.
Eric i sitt esse.
Det är kul att hyra in en revisor
Och segla på bokföringens vida hav
Att finna, utforska fjärran tillgångar
Och undvika bankruttens grund
Det kan vara en manlig försäkring
Leslie Sarony, 80-årig sång- och dansman, tar sina sista steg.
Allt är avdragsgillt Vi är ganska okorrumperade
Segla på bokföringens vida hav
Och så seglade de in...
En rolig sak med den här kortfilmen var...
att jag träffade Harry Nilsson.
Han ville veta vem som hade gjort filmen.
Med tiden kom han till London.
Han och Graham var vänner, och han blev också min vän.
Han skrev och sjöng många bra sånger.
Men så gick han och dog, som de flesta av oss gör.
Han hann före oss, bara.
Det var intressant när vi visade filmen i Cannes...
och satt bland publiken...
Det var första gången jag såg filmen på en stor duk...
och Crimsons försäkringar såg helbra ut. Som ett epos.
Den var alldeles överväldigande.
Sen började huvudfilmen, och jag tänkte:
"Va? Det här är ju TV! Till detta behövs ingen stor duk."
Det var en chock.
Det intressanta nu när jag ser filmen, framför allt på DVD eller video...
är att resten av filmen faktiskt passar bäst hemma på TV:n...
och att Crimsons försäkringar inte fungerar lika bra i rutan.
Så det slutar med att huvudfilmen vinner...
över mina desperata försök att skapa epos.
Bra.
Nu när vi är klara med Gilliams fasligt dyra...
Crimsons försäkringar-film...
kan vi fortsätta med huvudfilmen.
Det är väl den som folk vill se.
Jag älskar det här ögonblicket.
När Universal-loggan dyker upp. Det är spännande.
Arbetstiteln var länge A Fish Film.
Fiskarna var svåra.
Vi hade på oss särskilda huvudbonader som fortsatte bakom oss.
Vi var klädda i blått...
och traskade fram och tillbaka på en blå estrad...
på olika höjder, och sen klipptes allt ut.
Nåt sånt vore mycket enklare att göra i dag...
och man skulle slippa alla småklipp.
Där kommer Terry Gilliam och jag.
Inte mycket.
- God morgon! - God morgon!
- Frank frågade vad som händer. - Gjorde han?
Ja.
- Howard blir uppäten. - Blir han?
Det får en att fundera.
Alltså, vad handlar det om?
Det går snabbt...
man måste se den många gånger för att upptäcka allt.
Till och med enkla små skämt om erektioner och sånt...
kan vara svåra att ta in första gången.
Men det kanske är en fördel med filmen.
Den varar för evigt, för man måste se om den.
Ni kan köra DVD:n långsammare och se i detalj...
sånt som kunde ha blivit bättre om det hade gjorts hälften så fort.
Vad är meningen med denna bluff?
Är det hönans eller äggets tid?
Jag gillar Terrys ballongman...
som vandrar genom djungeln av bröst.
Nåja, det är livets mening
Är livet bara en lek
Här kommer några klassiska Gilliam-animationer. Härliga.
Husen som landar...
ser ut som de utanför min lägenhet i norra London.
Det här är nog den bästa animationen i hela filmen.
Jag lade ner mycket jobb på den...
och struntade i resten.
När vi ändrade den blev den ett slags föregångare till Brazil.
Vad betyder den? Nåt måste den betyda, eller hur?
Där är Venus. Vinden blåser omkring henne.
Det övergår i nåt slags österländskt buddistiskt nonsens.
Vi blandar religioner och filosofier.
TV:n är ju vår tids största religion.
Väldigt inspirerad.
Varför smälter han? Vad händer egentligen?
Det svåra med den här animationen var...
att vi inte bara använde utklippta bilder...
utan animationer i helbild.
Kloningens tidevarv...
före fåret Dolly.
För det här är meningen med livet
C'est le sens de la vie Meningen med livet
Ja, titta på TV.
"Jag tittar på TV. Jag trivs hemma.
"Jag tycker inte att jag borde se det här på bio.
"Det är perfekt i min lilla ruta här hemma."
Den här sjukhusscenen var tänkt att inleda filmen.
En nackdel...
med att lägga Crimsons försäkringar först...
var att reaktionerna på den här scenen aldrig blev lika bra...
som när vi inledde med den.
Eftersom den kommer efter Crimsons försäkringar...
med allt buller och ståhej...
känns den lite nedtonad.
För den var alltid tänkt som en inledning.
Men den är mycket roligare än Crimsons försäkringar.
Det här är bra grejer.
John och Graham med sina fånigheter.
Lite tomt här idag, inte sant?
Ja.
Syster, mer apparater, tack.
EEG, blodtryck och AVV.
- Visst. - Och hämta maskinen som säger "Ping!"
Och de dyraste maskinerna om föreståndaren skulle komma.
Graham var ju den kvalificerade läkaren bland oss...
och vår konsult inför det här.
Han såg till att vi beställde rätt utrustning till operationssalen.
Finemang. Mycket bättre.
Så ska det se ut.
Men det är nåt som saknas.
Han visste vad alla apparater hette.
- Patienten. - Ja.
Var är patienten?
Patient!
- Här är hon. - För hit henne.
Ungefär sju år tidigare...
födde min fru Alison vår dotter Sally...
och då var hon med om nåt i den här stilen.
Förlossningen påskyndades med dropp eftersom sjukhuset hade bestämt...
att babyn skulle födas en viss dag, vare sig det var dags eller inte.
Så Alison blev igångsatt...
och i princip drog de babyn ur henne.
Jag var med, och det kändes precis så här.
De brydde sig minst av allt om modern.
De verkade mest fokuserade på maskinerna.
Jag blev förvånad när John och Graham skrev sketchen.
Det kändes som om de hade varit med vid Sallys födelse...
för det utspelade sig exakt så som jag mindes det.
Och det är den dyraste maskinen på hela sjukhuset.
Jag gillar idén med patienten som objekt.
Sätt på allt.
God morgon.
- God morgon. - God morgon, mina herrar.
God morgon, mr Pycroft.
Imponerande.
- Vad gör ni idag? - Det är en förlossning.
Vilket innebär?
Vi tar ut en baby från en dams mage.
Tänk vad vi kan nuförtiden.
Ni har maskinen som säger "Ping!", ser jag!
"Pinget" där...
Graham och jag letade i evigheter efter rätt "ping".
Jag tyckte aldrig att vi träffade rätt.
Tack, vi gör vårt bästa. Fortsätt.
Den säger mycket om vad som har hänt inom sjukvården...
och inom film- och TV-världen.
Bokföringen och företagsledningen har tagit över.
Här kommer det.
Skräm det.
Tack.
Och sträva handdukar!
Visa det för mamman.
- Det räcker. - Ge henne lugnande.
- Numrera det. - Väg, kolla blodgrupp och isolera.
Föreställningen är över.
Pojke eller flicka?
Det är väl lite tidigt för könsroller?
Ett råd.
Du kanske kommer att få en irrationell depression...
PND, som det kallas.
Så, många lyckopiller till dig...
och du får info om födseln när du kommer hem.
Den finns på Betamax, VHS och Super-8.
"Betamax" daterar filmen, eller hur?
FÖDSELNS MIRAKEL - DEL 2 TREDJE VÄRLDEN
Jäkla skit.
- Tar du det, Deirdre? - Okej, mamma.
Det var ett hästjobb att hitta ett ställe som såg ut så här.
Vi lyckades faktiskt inte. Som ni såg var bakgrunden målad.
Och vi hittade en gata som var nästan rätt.
Det var väldigt svårt att hitta gränder i Yorkshire.
...det är sängdags.
Säg inte emot!
Barnen var härliga. De var ett 60-tal, tror jag.
Vi byggde rummet så att trappan gick uppåt...
och sen tvärs över i vinkel, så att man såg dem överallt.
Och jag ville ha den höga hyllan över den öppna spisen...
så att barnen kunde sitta där. Jag ville ha hela duken full med barn.
Jag måste sälja er alla till vetenskapliga experiment.
Nej, så får det bli.
Skyll på katolska kyrkan som inte lät mig använda en liten gummisak.
Det är flickan till vänster som sjunger alla sånger.
Det är inte hon som sjunger i bild, men det är hennes röst.
När vi anlitade alla 60 barnen...
var de tvungna att ha tillstånd från sina föräldrar.
Vid vissa grövre repliker, som när Mike säger:
"Om katolska kyrkan hade låtit mig bära...
"en liten gummisak på min kuk",
sa han egentligen: "Om de låtit mig bära...
"en liten gummisak på min buk."
Sen dubbade vi över med "kuk".
Vi blev förvånade. Både föräldrar...
och andra lät gärna barnen sjunga...
Every Sperm Is Sacred. Alla älskade det.
Öppningsscenen är alldeles lysande.
Skådespelarinsatserna är strålande.
Idéerna är makalösa.
Michaels roll är härlig.
Själva sången går igenom tre faser.
Den börjar som ett slags recitativ...
som övergår i en psalm...
för att slutligen hamna i Oliver!
Har du nånsin gjort nåt...
i en så här lång sekvens?
Den bara fortsätter att byggas upp och bli allt bättre.
Det här är nog en av mina favoriter i Monty Python.
De stackars barnen i badkaret. De frös ordentligt när vi var klara.
För
Varje spermie är helig
Den lilla flickan i mitten är så söt.
Jag försökte övertala min dotter Sally att göra det, men hon vägrade.
Flickan bakom Mike ser prerafaelitisk ut.
Alla har så söta ansikten.
Varje spermie är bra
Om en spermie förslösas
Blir Gud ganska sur
En fantastisk liten flicka.
Flickan som sjunger solot nu var helt perfekt.
Hon mimade till en av de andra barnens röster...
och gjorde aldrig fel.
För varje spermie som inte hittas
Det är så bra.
Varje spermie är god
Varje spermie behövs
Man får en klump i halsen, eller hur?
Barnen var så duktiga. De lade ner hela sin själ.
Det här var svårt att sjunga.
Det krävdes fyra tagningar för varje rad i varje tagning.
Sin säd med mer omsorg
I Cannes var det fantastiskt...
med den stora publiken klädd i smoking.
Crimsons försäkringar gick hem...
och det var lätt att förstå, för den är visuellt lättbegriplig.
Sen började filmen...
och ingen förstod nånting. De blev förvirrade och rastlösa.
Efter Every Sperm Is Sacred applåderade de.
Vi hade vunnit deras hjärtan.
Varje spermie behövs
I din omgivning
Detta filmades i Rochdale, tror jag.
Nu ser vi gatan från andra hållet.
Väldigt svårt. Det var nästan den enda 1800-talsgatan...
av arbetarklasstyp vi kunde hitta.
Låt de trolösa spilla sina
Vår designer ville ge dem suspensoarer...
och lyfta upp dem, vilket de gör, men jag tyckte att det var lite övertydligt.
Däremot gillar jag den här idén.
Varje spermie är helig
Varje spermie är bra
En av de stackars flickorna föll rakt genom taket där hon dansade.
Vi hade eldslukare...
pappersdrakar, fyrverkerier och flaggor från alla länder.
Det här var nog tredje tagningen.
Vi kunde inte fatta att det skulle ta hela morgonen att få alla påklädda.
Sen gjorde vi tre tagningar och sa: "Nu räcker det.
"Slut. Det räcker. Perfekt."
Så ni inser mitt problem.
Jag kan inte behålla er.
Tala högre!
Jag gillar det där."Tala högre!" och flickan ser sig omkring.
Barnen är så fina i den här scenen. Jag kan inte komma över...
hur äkta de ser ut. Till och med ansiktena passar epoken.
Han genomskådar ett så billigt trick. Det vi gör oss själva, gör vi mot honom.
Du kunde fått dem avslitna i en olycka.
Barn, jag vet att ni försöker hjälpa mig, men jag har bestämt mig.
Jag har tänkt över det här länge...
och det får bli medicinska experiment för er alla.
Nu närmar vi oss mitt favoritavsnitt i filmen.
Jag tror att det är scenen...
med Graham och Eric som det protestantiska paret.
För att få en strid ström av barn under hela scenen...
fick vi dem att gå längs vägen och in i nästa hus...
gå runt och ut på baksidan.
Vad är vi?
Protestanter, och grymt stolta över det.
Graham var så rätt i rollen.
Det är en bra roll.
- Då är det ju samma med oss, Harry. - Vad menar du?
Vi har två barn, och vi har haft sex två gånger.
Det är inte det. Vi kunde haft sex när vi ville.
- Jaså? - Jodå, och dessutom, eftersom vi inte tror...
Det var en svår scen att göra, för allt var i princip en enda tagning.
Jag tror att vi tog en närbild. Men vi försökte göra allt i en tagning.
Det var mycket att komma ihåg, särskilt för Graham.
Han gjorde det jättebra, han var i absolut toppform.
Jag kan, om jag vill, ha sex med dig.
Åh, ja, Harry.
Genom att sätta ett gummifodral...
Jag gillar skillnaden mellan interiören i protestanternas hus...
enkelheten och det han äter...
och det livfulla katolska huset.
Erics undertryckta sexualitet...
är nåt av det roligaste han har gjort.
...insåg han nog inte hur viktig handlingen var.
Den här scenen var tänkt att övergå...
i Martin Luther-scenen, som vi spelade in...
men klippte bort i sista stund.
Men som stolta ägare till denna DVD...
kan ni se hela Martin Luther-scenen.
...utan även ökar stimulansen under samlag.
Har du nån?
Nej, men jag kan gå, när jag vill...
till Harrys affär, hålla huvudet högt och med hög, lugn röst säga:
"Harry, sälj en kondom till mig.
"Idag vill jag nog ha en Black Jack, för jag är protestant."
Det här är Graham i sitt esse. Han är helt lysande.
Han och Eric, vilket par.
Tidernas bästa protestantiska par.
Trots protestanternas försök att påheja sex som nöje...
Här skulle Martin Luther-scenen ha kommit.
MENINGEN MED LIVET DEL Il - VÄXA OCH LÄRA
Det här filmades vid Mill Hill.
Vi hade ett stort beslut att ta. Vi var tvungna...
att ge dem en skoluniform.
Och skolans uniform var en mörk, svart kavaj.
Men när vi skulle klä ut oss till skolpojkar märkte vi...
att vi såg äldre ut i mörka färger. Vi behövde en ljus färg...
vilket innebar att fick låta sy upp ljusa kavajer...
åt hela skolan. Det kostade en hel del.
Men vi var tvungna.
Jag vet inte vad jag ska säga om nåt.
Jag har ändrat mig nu när jag har sett mer av filmen.
Det är det bästa Monty Python nånsin har gjort.
Åh, Gud.
Du är så stor.
Det här påminner mig om...
oräkneliga morgonstunder och ceremonier.
Jösses, vi är imponerade här nere, ska du veta.
Gud, förlåt oss för vår inställsamhet.
Och framfusiga smicker.
Men du är så stark och kalasbra.
Fantastisk.
- Amen, pastorn. - Amen.
Två pojkar påträffades...
då de smorde in skolskarven med linfröolja.
Några av er kanske anser att skarven...
inte utgör en viktig del av skolan, men jag vill påminna er om...
att den gavs till oss av Sudburys kommunstyrelse...
inför imperiedagen, då vi försöker minnas...
namnen på alla de från Sudburyområdet...
som så ädelt gav sina liv...
för att hålla Kina brittiskt.
Så från och med nu är det förbjudet att röra skarven!
Jenkins, din mamma dog visst imorse.
Pastorn.
Jag älskar den framkastade repliken.
Pojken bara tittar upp och biter sig i läppen.
Ingen annan reaktion.
Michael spelar en fjäskig liten präst.
En skolpräst.
Eller dränk oss i buljong
Brässera, ugnsstek eller koka oss inte
Woka oss inte
Snälla, pochera oss inte
Ös inte hett fett över oss
Vi var inte säkra på att den här scenen skulle fungera...
för vi skulle spela 16-åringar allihop.
Det är Eric, jag, Mike och Graham.
Vi var över 30...
och skulle försöka se ut som skolpojkar.
Här var det viktigt att ha ljusa kavajer.
För att gå i land med det.
Vi valde ett ställe vid Mill Hill.
Det var svårt att hitta en plats som stämde...
med min bild av ett klassiskt klassrum.
Men jag gillar det här, för det hade fönster runtom.
Det här är en sån sketch som John gillar...
med en massa nonsens att komma ihåg.
Han gillar chansen att få...
en massa svåra saker i bagaget.
Se till att han flyttar ner era kläder åt er.
- Sir? - Ja, Wymer?
Min bror ska gå ut med Dibble i helgen...
men jag ska inte klippas idag, ska jag då...
Om du bara lyssnade.
Det blev väldigt molnigt när vi filmade det här.
Det blev så mörkt att det såg ut som natt utanför.
Vi fick sluta filma, trots att det var mitt på dan.
Det är sånt man inte väntar sig ska hända.
...flytta ner kläderna, hälsa på besökarna...
och säg till mr Viney att du fått din lapp påskriven.
Nu, sex.
Jag minns när John och Graham läste högt ur manuset.
Jag tyckte att det var helkul.
Har jag kommit till då penisen förs in i vaginan?
- Nej, sir. - Nej, sir.
Har jag pratat om förspel?
Ja, sir.
Eftersom alla vet allt om förspel, kan ni säkert berätta...
Jag gillar idén att allt som sägs i ett klassrum...
genast blir långtråkigt för eleverna.
Genom själva undervisningen.
Var det när ni tog av er kläderna?
Och efter det?
Ni hängde dem på nedre kroken.
Syftet med förspel är att vaginan ska fuktas...
så att penis enklare kan införas.
Kan vi öppna ett fönster?
Varför tycker jag att det är kul?
Ingen aning."Kan vi öppna ett fönster?"
En replik som inte har nåt skäl...
att väcka skratt, bara gör det.
Pratade jag om vaginalt sekret förra veckan?
Wadsworth! Det är fredag, jag vet.
Tittar du på fotboll?
Sätt dig där. Jag varnar er.
Ni kanske får ett prov på det här.
- Åh nej, sir! - Sir!
Så lyssna.
Pratade jag om vaginalt sekret, eller inte?
Ja, sir.
Nämn två sätt att få det att flöda, Watson.
Gnugga klitoris, sir?
Vad är det för fel på en kyss?
John är strålande där.
Hur en lärare kan ta livet av vilket ämne som helst.
Kyss henne, pojk.
Hans sätt att hantera...
Bra, bra.
- Smeka låren? - Ja, jag antar att det går bra.
- Småbita halsen. - Bra.
Nafsa i örsnibben, knåda skinkorna osv.
Vi har alla dessa möjligheter innan...
vi rusar mot klitoris, Watson.
Ja, sir. Förlåt.
Det här är ett av de mest fantasifulla påhitten...
av produktionsdesignern Harry Lange.
Först tänkte vi bara dra in en säng eller nåt.
Då sa han: "Varför har vi inte en svart tavla...
"som kan göras om till en himmelssäng?"
Jag tyckte att det var en strålande idé.
Och den verkar fungera oerhört bra.
Den åskådliggör det som...
Det här är Pat Quinn, otroligt duktig. En fantastisk skådespelerska.
Och hon var så modig i rollen.
Förlåt, sir.
Hoppas det är okej, Humphrey, jag tackade ja till middag hos Garfields.
- Vi måste väl. - Jag sa att vi kommer vid 20-tiden.
Det ger mig ett skäl att avsluta styrelsemötet.
Jag vet att du ogillar dem, men jag kom inte på nån ursäkt.
Det är bara det att...
Wymer!
Det här är för din skull. Kan du vakna?
Jag tänker inte gå igenom det här igen.
Vi tvistade om huruvida underkläderna skulle tas av.
Jag sa: "Det borde ni faktiskt göra, det är ju trots allt en sexlektion."
Vi hoppar över förspelet, om det är okej, raring.
Givetvis.
Mannen börjar med att tränga in i sin fru...
på standardsättet.
Penis är nu, som ni ser...
Sakligheten.
Såja, det var bättre.
Nu, Carter.
Michael med okarinan.
Det är så övertygande.
Det är exakt vad som sker...
i klassrum över hela världen, det är jag säker på.
Lägg den där på bordet.
Medan frun maximerar klitorisstimulation...
via penisskaftet, genom att trycka sig framåt.
Tack, älskling.
Nu när den sexuella upphetsningen ökar...
Vad är så kul, Biggs?
- Inget. - Dela ditt nöje med oss andra.
Uppenbarligen är det nåt ohyggligt roligt.
Nej, inte alls.
Eftersom det är så kul, tror jag att du ska få spela...
i pojklaget mot mästarna i rugbymatchen i eftermiddag.
Åh, nej!
Vi hade en docka som mästarna fick klå upp.
Vilka småbarn.
Tyvärr var det inte en lerig dag, så vi fick göra lerpölen själva.
Det är som en rugbybalett.
Vi gjorde en försiktig övergång...
till scenen med första världskriget.
Vi arrangerade det noga så att målstolparna i bakgrunden...
fick sin motsvarighet i de två träden i krigsscenen.
Jag vet inte om nån märker det.
Det här spelades in...
bakom studion i Borehamwood i Elstree.
På en liten kulle bakom studion.
Vi grävde upp marken och skapade...
ett slagfält från första världskriget.
Vi missade ett skämt som jag alltid har velat ta med.
När vi kom över krönet skulle jag säga:
"Jenkins, om du fixar arslena på vänsterflanken...
"så fixar jag de heterosexuella på den andra."
När vi spelade in dialogen...
exploderade det i bakgrunden.
Vi ville göra en enda tagning...
så vi fyrade av ett 60-tal explosioner på en tagning...
vilket är oerhört mycket.
Stackars George, som skötte specialeffekterna, sa:
"Behöver ni verkligen så många explosioner?"
Det var nästan en övermänsklig bedrift.
Det jag minns bäst härifrån...
var att mellan tagningarna...
måste specialeffektkillarna gå ut och återställa alla sprängladdningar.
En kille gick iväg...
och nåt man inte ska göra är att bära sprängämnena i en plastpåse.
Han gick iväg, och det var fortfarande hett här och var.
Det hördes en explosion och vi såg ett rökmoln.
Killen flög i luften.
Vi borde ha filmat det på ett annat sätt...
kanske gått ner i skyttegraven så att vi inte behövde fler explosioner.
Vi kunde ha koncentrerat oss på scenen. Men det gjorde vi inte.
Vi spelade in den med alla uppe på marken...
för det var enklare att filma men mer tidskrävande...
eftersom man ständigt måste återställa sprängladdningarna.
Så snällt, Sturridge.
Killen som flög i luften klarade sig trots allt.
Jag minns inte hur länge han låg inne...
och jag önskar att jag mindes hans namn...
för såna uppoffringar förtjänar att bli ihågkomna.
Det var bara en kille som gick där...
Det var som att beskåda ett stridsfält med alla kratrar i marken.
Man ser killen gå iväg. Andra var där och sysslade med annat.
Han kliver över sprickan och försvinner ner i kratern.
En jätteexplosion!"Herregud, nej!"
Hursomhelst...
det är priset man betalar när man gör film.
Ni har sårat honom.
Det gör inget. De är alla likadana.
Ena sekunden är det tack och bock. I nästa får du en smäll på käften.
- Ge honom inte tårtan. - Jag vill inte ha nån tårta.
Blackitt bakade den åt dig, din fan.
Eric börjar gapskratta i den här scenen.
Blackie! Blackie!
Här börjar han skratta.
Han försöker dölja det. När sätter han igång?
...men Blackitt skar citroner och blandade socker och mandel.
Försök få smör att smälta i 15 minus.
Där skrattar han.
Han kan inte sluta.
Han lyckas ta sig samman när det är dags för hans replik.
Din jävel.
Okej, vi äter tårtan.
De har rätt. Den är för god för att inte äta.
- Tallrikar och knivar. - Ja, hur många?
Sex.
Eller fem.
- Bordsduk? - Ja, hämta duken.
Nej, jag hämtar den.
Hämta klaffbordet.
- Och den lilla lampan? - Ja.
Hämta en tablett också.
Jag tar två om en blir skrynklig.
Okej!
Givetvis är krigföring inte kul. Stanna den.
Det går bra att skratta åt armén, men när man tänker på...
livets mening, är den en kamp mellan olika synsätt.
Utan möjlighet att försvara sin åsikt...
mot andra, mer aggressiva ideologier...
då kan förnuft och måtta lätt försvinna.
Därför behöver vi alltid en armé.
Må Gud straffa mig om jag har fel.
I filmen görs ständiga försök att återföra allt...
till meningen med livet.
Jag minns när vi började skriva manuset.
Jag tyckte alltid att de första idéerna var lysande.
När vi gjorde Monty Pythons World War Ill...
som jag tyckte hade stor potential...
hade alla reklam på sina uniformer.
Allt var sponsrat...
precis som i Formel-1, och kanske är det dithän vi är på väg.
Men vi gav upp den tanken. Vi kom på en annan sak som jag gillade...
nämligen att filmen stod inför rätta och att vi stod inför rätta...
för åklagarna hade sagt att det inte var en film, utan skattefusk.
Vi skulle spela in scener...
Säg att vi skulle göra Hamlet, men att vi spelade in det på Barbados...
eller i nåt annat skatteparadis som inte passade Hamlet alls.
Och så skulle rättegången fortsätta genom hela filmen.
Vid ett tillfälle tänkte vi till och med annonsera i filmen.
Vi skulle få folk att köpa annonsutrymme...
och visa deras reklam...
och få massor med pengar som skulle finansiera filmen.
Till slut skulle vi dömas skyldiga...
och sen skulle vi få välja avrättningsmetod.
Det skulle sluta med att vi alla dog en hemsk och intressant död.
Det var ytterligare en idé som aldrig fullföljdes.
Att skriva det var intressant, för vi var på Jamaica.
Som grupp jobbade vi inte riktigt på samma sätt...
som när vi skrev TV-programmen.
Vi fick ihop mängder med material som aldrig kom med i filmen.
En del var riktigt bra.
Men så här i efterhand känns det som kom med...
smått otroligt. De första delarna av filmen...
inledningen med katolikerna, det protestantiska paret och spermielåten...
är nåt av det bästa som Monty Python nånsin har gjort.
Rollprestationerna i filmen är lika bra, om inte bättre...
än nåt annat Monty Python gjort.
Levde Graham när vi gjorde det här?
Det här filmades i Glasgow, nära Campsie Fells.
Vi kom dit inför inspelningen och möttes av uppror.
Killarna som hade kommit dit, våra zulukrigare, gjorde uppror.
Det var en eländig, fruktansvärd dag.
Det var kallt, dimmigt och vått...
och Campsie Fells såg inte ut ett dugg som Sydafrika.
Det såg ut som Campsie Fells.
Vid 10-tiden fick vi veta att de hade revolterat...
och vägrade ta på sig sina dräkter. De sa att de var för tunna.
Så vi fick skjuta upp inspelningen till dan därpå.
Vi fick inte tag på några svarta skådespelare. Så vi fick ta vita...
och åka i ilfart till London...
för att köpa tonvis med svart bläck, svart smink och svarta peruker.
De få äkta svarta skådespelare vi hade placerade vi längst fram...
och alla i bakgrunden var helt enkelt svartmålade.
Det såg hemskt ut.
Men det roliga var att dan därpå var vacker och solig...
och plötsligt var det lite mer Afrika-likt.
Jag är sönderbiten.
Det måste vara hål i myggnätet.
Ja, vilda små odjur, inte sant?
- Ursäkta. - Ja, Chadwick?
Tyvärr har Perkins blivit illa biten inatt.
Vi också.
Jo, men doktorn borde nog titta till honom.
Gå och hämta honom.
Jag kiknar av skratt när jag ser det där...
för alla gör sina roller så bra.
Alla var så självsäkra som skådespelare när vi väl började filma.
- God morgon, Perkins. - God morgon, sir.
Vad är det för fel?
Den här scenen filmade vi dan före, när statisterna gjorde uppror.
Det spelade förstås ingen roll att vi filmade tältet...
eller att det var grått och hemskt.
John Cleese var väldigt sjuk den dan.
Han gick ut och kräktes flera gånger.
Han bodde på hotell och hade ätit räkor.
Jag kom in när han åt dem. Det kändes på lukten att de inte var färska.
Jag skulle just säga: "Du ska nog inte äta det där."
Men då insåg jag att han var klar. "Ingen idé att säga nåt", tänkte jag.
Gode Gud, titta på det här.
Men det kom inte som nån överraskning att han blev matförgiftad.
Han klarade av det trots allt.
Det syns inte på honom att han har drabbats av matförgiftning.
Är nåt på tok?
Ja, Perkins har fått benet avbitet.
Det är illa, va?
Ja.
Eric och Graham är lysande i den här scenen.
Det beror till viss del på kläderna.
De är så noggrant utvalda och uppsydda...
av Jim Acheson, som har vunnit tre Oscar för kläder.
Titta bara på Erics skjorta.
Den passar så perfekt i tiden.
Och Grahams kläder och smink...
gör honom till en figur från den epoken.
Kläderna är minutiöst uttänkta. Fantastiskt.
Nåt annat du behöver lugnas för?
Nej, tack.
Finemang. Jag måste gå.
Så det växer tillbaka?
Den här scenen har jag alltid gillat...
för att skådespeleriet är så bra.
Alla i gruppen är så bra.
De spelar mycket mer raffinerat än vad Monty Python brukade göra.
Återigen gjordes allt i en enda tagning.
Inte en massa klipp och sånt. Det handlar om fint skådespeleri.
...och det här är bara en gissning...
Det är kul att kunna titta på det utifrån.
Detta gjorde de medan jag sprang omkring i den andra studion.
Ett lysande jobb.
En tiger?
När vi jobbade blev vi så entusiastiska, åtminstone jag och Terry, tror jag...
och det blir väldigt svårt att ta kritik.
Man blir defensiv, beskyddande och kritisk till allt.
Att kunna gå tillbaka flera år senare och se hur bra det blev...
gör mig helt stum. Det är väldigt snyggt gjort.
Kläderna igen, med den trasiga hjälmen.
Det är mycket tanke bakom allt. Jim är så noga med detaljer...
och full av idéer.
Det gör hela skillnaden där.
Mannen kommer in och är halvt uppäten.
Man kan se hur tejpen på skägget lossnar där till vänster.
Man ser tejpen vid tupén. Det har jag aldrig sett förut.
Fältläkaren säger att det kan sys på om vi hittar det genast.
- Jag ber några börja söka. - Vi har inte tid att göka.
- Jag ordnar en sökpatrull. - Bättre idé.
Vi hade sån tur att himlen var blå den dan.
Vi fixar det tills ni är tillbaka.
- Där fick de allt. - Ja.
Vi ska söka, låt det vara.
Allt dödande, blodspill, ganska skojigt, va?
Väldigt.
- God morgon. - Otäckt sår du har.
Tack, sir.
Kom nu. Vi måste söka efter benet.
Bättre än hemma.
Där bli man arresterad för mord.
Här får du ett gevär och instruktioner.
Jag dödade 15 av dem. Hemma skulle de hänga mig.
Här får jag en jävla medalj.
Jag gillar den här djungeln som vi lyckades få till i England...
utanför studion.
Vi fraktade dit enorma mängder växter och annat.
Vi filmade det i en liten dalgång bakom studion...
vid en bäck, och satte dit alla tropiska växter vi fick tag på.
Vad hade Mike i handen där?
En liten borste, en spegel, eller vad?
Det är hemligheten bakom vårt föråldrade sätt att göra film.
Och jag vet inte vad det betyder.
Skjut inte. Vi är ingen tiger.
Nu håller han i ett svärd.
Vi är bara...
Varför är ni utklädda till en?
Nu håller han i det där igen. Vad är det för nåt?
Det här är en konstig sketch.
Vi tyckte alltid att den var en av de roligaste när vi läste den.
Men nu vet jag inte. Den leder ingenvart.
Den känns som ett lågvattenmärke i filmen.
- Bara så. - Det är allt.
Vad handlar den här scenen om?
Jag har aldrig förstått det lustiga här.
Vi är tillbaka i gamla Monty Python. Det är bara fånigt.
Det ser urdumt ut.
I stället har vi klippt bort en massa bra bitar.
Det är en sån där underlig dialog...
som egentligen är helt onödig.
Den är rolig, men lite otillfredsställande...
för man får aldrig veta varför de ljuger.
Vi är inlagda på ett bengaliskt psyke...
och vi flydde genom att göra den här av gamla flingkartonger.
- Det spelar ingen roll! - Vad?
Det spelar ingen roll varför.
Har de mitt ben?
Just det. Har ni det?
- Tja... - Ja?
Vi tänkte öva uppstoppning.
Vi ville se det ur djurets perspektiv.
Den här scenen är ännu en fånig idé.
Medan de andra har fullt upp med det här...
blir jag påklädd bakom kulisserna...
i den mest obekväma gummidräkt man kan tänka sig.
Att vara inuti en neger.
Det är kämpigt, och troligen politiskt inkorrekt.
Vi hittade skinnet i en cykelaffär i Kairo.
Vi ska ta det till Dar es Salaam.
Håll tyst! Har ni hans ben eller inte?
- Ja. - Nej.
Nej, nej, nej.
Det här lät troligen kul när det skrevs.
Jag pratar inte med dig.
Kolla igenom buskarna.
Lägg av. Ser vi ut som några som tar sig in i ett läger på natten...
smyger in i nåns tält, söver honom, kollar hudtyp...
amputerar ett ben och sticker med det?
Kolla busken.
Vad har Mike i handen?
Ni letar efter ett ben!
Jag tror faktiskt att det finns ett där.
Terry Gilliam i sin viktiga roll.
Blixtlåset!
Vad gör vi här? Jag minns inte hur vi kom på det.
Blixtlåset funkade inte så bra.
Som ni ser öppnas det nerifrån.
...till mitten av filmen.
Den mest oförklarade delen: Mitten av filmen.
I början tänkte vi ha en massa kändisar som sa:
"Välkomna till Mitten av filmen."
Men vi hade inte råd med dem.
Vi hade hoppats på Sean Connery och Julie Andrews och andra...
men till slut blev det Mike Palin som den konstiga damen.
Jag vet inte vem hon är.
...håll inte inne med det.
Skrik ut det så hela bion hör er.
Nu sätter vi igång Leta efter fisken.
Nästa scen filmades inuti elverket i Battersea, tro det eller ej.
Vi byggde en liten kuliss.
Det var en fantastisk industriinteriör från 20-talet...
med parkettgolv och allt, men nu är allt borta.
Så det här är ett av de få bevisen på...
hur Batterseas elverk såg ut under sin glansperiod.
Ett av Monty Pythons stora ögonblick.
Vill ni inte veta? Det var en ljuvlig fisk.
Figuren som dyker upp här...
var faktiskt en dräkt som vi ritade till Time Bandits...
och som användes i scenen där jätten krossade ett hus.
Vi såg den aldrig i närbild...
så vi tog fram den och använde den här.
Det här är Monty Python i sitt surrealistiska esse.
Firre, firre, fisk!
Titta på taket. Det är fantastiskt.
Som följde mig överallt.
- Kolla i hans snabel! - Ja! Den är i hans byxor!
Tillbaka till fiskarna.
Riskabelt.
För att filmen inte bara skulle vara en sketchfilm...
vilket den givetvis är...
så ville jag ständigt få in mer om meningen med livet...
som om det fanns nåt slags poäng. Som om vi var på väg nånstans.
Det förklarar en del av våra klipp.
Ja.
- Vad tror du kommer nu? - En rubrik, kanske.
Om nästa steg i livet, menar du?
MENINGEN MED LIVET DEL IV- MEDELÅLDERN
Här har vi klippt bort en sekvens. Vi ser Mike och Eric...
komma fram till hotellet.
De går in i rummet. De älskar allt.
Det är ett fasligt intetsägande rum.
Vyn utanför är bara en bild på en rulle...
som man kan växla till en stadsvy, ett landskap eller vad som helst.
Vi klippte bort den och den första scenen i restaurangen...
när Carol kommer in som servitris.
Det är synd, för det var en rolig sekvens...
men ni kan se den på DVD:n.
...serverad i en äkta medeltida engelsk grott-atmosfär.
Tanken på en grottrestaurang som också är hawaiisk...
Jag har alltid haft en hemlig misstanke om...
att paret Hendy var mina föräldrar.
De var med i flera Monty Python-sketcher.
Eric tittar igenom handväskan, för det ingick i den ursprungliga scenen.
Den här scenen lämnade vi kvar.
Den var inte lika rolig som den med Carol i beefeater-dräkt.
Men jag behöll den, för den handlade om meningen med livet.
Det är därför jag tror att resten funkade så bra.
Fotboll. Ni kan prata om Steelers-Bearsmatchen på lördag...
eller så kan ni minnas matcher i World Series.
Nej.
- Vad är det här? - Filosofi.
Är det en sport?
Nej, det är mer ett försök att göra en praktisk hypotes...
Jag är inte säker på att det var rätt beslut.
Man ångrar alltid bortklippta saker.
Bakom Mike syns en av servitriserna i beefeater-dräkt.
Återigen i vacker design av Jim Acheson.
- Rum? - 259.
259.
Hur gör vi...
Vill ni att jag startar åt er?
Jättegärna.
Okej!
Jag vet inte varifrån John har hämtat sin servitörfigur.
Vi var i Miami i fjol och i Kalifornien året innan...
Nej. Varför vi är här, på den här planeten.
Jag gillar Mikes roll här.
Okej. Har ni undrat vad det går ut på?
Nix.
Okej då!
Genom historien har olika män och kvinnor...
försökt finna lösningen på existensens mysterier.
- Bra! - Och vi kallar dem filosofer.
- Det är det vi pratar om. - Just det!
Häftigt.
Vad har hänt med alla Monty Python-skådespelare?
De var så bra. Riktigt lysande.
Vad har hänt med dem? Lycka och berömmelse, antar jag.
De har aldrig varit så bra som de är här.
John, Eric och Mike är fantastiska. Allihop.
Jag har aldrig sett dem göra nåt liknande sen dess.
Mike måste åka jorden runt och vara trevlig.
Eric måste flytta till LA och vara smart.
John måste vara med i filmer...
där han tjänar mycket pengar på att göra ingenting.
John är verkligen bra här.
Det finns ett "S" i "Nietzsche".
Just det.
Har alla filosofer ett "S" i namnet?
De flesta, tror jag.
Betyder det att Salena Jones är filosof?
Ja! Precis!
Det är möjligt. Hon sjunger om meningen med livet.
Just det.
Men jag tror inte hon skriver texterna.
Nej.
Schopenhauer kanske skriver dem.
Nej. Det gör Burt Bacharach.
Det finns inget "S" i "Burt Bacharach".
Inte i "Hal David" heller.
Vem är Hal David?
Han skriver texterna. Burt skriver bara musiken.
Men nu är han gift med Carole Bayer Seger.
Kyparn? Den här konversationen är inte bra.
Så tråkigt.
Vi har en som inte står på menyn.
Lite av husets specialitet. Organtransplantation.
Organtransplantation? Vad är det?
Jag har ingen aning om varför Haile Selasie var med.
Men så blev det.
Terry Gilliam spelar en rastafarisk jude...
vilket är en ganska konstig figur.
Hej. Kan vi få er lever?
Jag vet inte varför...
men de gav mig en liten roll, som jag ville göra som rastafarisk jude.
John och Graham spelade desperados.
...rödbrunt, lite...
Jag vet vad det är...
Terry är en duktig skådespelare.
Mycket duktig.
Det glömde jag. En rastafarisk jude med Hitlermustasch.
- Vad är det här då? - Ett donationskort.
Behöver vi säga mer?
Han är så övertygande.
Jag kan inte ge er den nu. Det står, "vid dödsfall".
Herregud!
Han gör det bra. Med ryckningarna.
Han är så hemsk.
Den scenen var riktigt rolig att göra.
Den var så vidrig.
Det är det äckliga som gör den så bra.
Jag gillar att Graham sliter och att John är helt disträ...
som om han väntar på att nåt ska komma in i hans liv...
och det gör hon.
- Just det. - Typiskt honom.
Han går ner till biblioteket, ser ett par anslag...
och kommer hem med goda avsikter.
Terry gör sitt livs prestation här...
med handen och slingrandet...
Graham sträckte sig fram för att hämta levern från ett annat ställe.
Det sa han också.
Det här är en av de största romanser som Monty Python har skapat.
Den mellan John och Terry.
Den skänker alla lite hopp...
om att hitta den rätta nån gång, nånstans.
Det underlättar om man saknar smak.
Johns mystiska agerande här...
som om han är förströdd...
Han har bomull i munnen också.
Som Marlon Brando.
Det var en absurd situation där nån fick stå och ge Graham...
bitar av inälvor och organ och sånt.
De verkar aldrig komma från sina rätta platser.
Han sträcker sig mot min axel och flyttar organet till rätt plats.
När Monty Python satsar på det makabra...
finns det ingen som slår oss.
Inser ni att han måste vara...
död enligt kortet...
Den här scenen gör mig galen.
Att se den hemske Terry med sina papiljotter och John...
Jag önskar att han kom tillbaka.
Kommer ni leva ensam?
Eller finns det nån annan...
Det är nästan en sån där kärleksscen som man vill blunda inför.
Man vill inte vara tvungen att se vad de båda håller på med.
Nu kommer ett av mina favoritavsnitt i filmen:
Erics Galaxy Song, som jag tycker är bland det bästa han har gjort.
Det är en så fin sång.
Det finns oerhört många...
verkligt intelligenta, kloka och roliga sånger.
Kan vi få er lever då?
Jag är rädd.
Okej.
Vi säger så här.
Hör på.
När livet går er emot, mrs Brown
Och allt verkar hårt och motigt
Och folk är korkade, vidriga eller dumma
Och allt är väldigt knotigt
Väggen rasar, men det tänker man knappt på.
Och snurrar i 1 500 km/h
Den är i omlopp i över 30 000 m/s antar vi
Solen är vår kraftkälla
Solen och du och jag Och alla stjärnor som vi ser
Det här var den enda versen som var tänkt att filmas så här.
Sen skulle det övergå i nåt slags animation.
Men när vi filmade det sa jag: "Vi gör nästa vers också."
Här kommer den.
Men Eric hade inte repeterat den.
Man ser att han tittar mot kameran ibland, för han hade inte repeterat den.
Vi bara går sidledes längs stjärnorna, vilket är helt fel.
Det där var bara tänkt som tillfällig utfyllnad.
Faktum är...
att Terry aldrig gjorde resten av animationen.
Så vi fick använda det här.
Och vår galax är bara en av miljoners miljarder
I det här fantastiska och utbredda universum
Gjorde jag en animation här? Bra.
Här börjar animationen, men den skulle ha börjat före sången.
Det här är äkta animering. Jag tecknade allt...
sorterade det och gav det till några experter som fick allt att funka.
Den är superbra.
Väl värd att vänta på.
Nåt om kosmisk sperma...
Väldigt snyggt.
Jag ville gärna göra Big Bang-teorin.
Så det här är ett tidsrumskontinuum...
som kommer att böja sig precis som Einstein förutspådde.
En härlig sång. Texten är så bra.
Minns det när du känner dig liten och osäker
Jag tittar på John i den här scenen.
Han gör inget, men ändå allt, i bakgrunden.
Och be att det finns intelligent liv nånstans i rymden
För det finns inte ett skit här på jorden
Ljudet av kylskåpet som stängs kom...
innan det faktiskt stängdes...
så att det stämde med takten i sången.
Kan vi få er lever då?
- Okej, ni har övertygat mig. - Eric!
Nu ändras filmningssättet.
Här skulle Terry Gilliams ursprungliga piratscener ha stoppats in.
Det skulle ha varit en fem minuter kort animation.
Men så tog Terry gradvis över studion bredvid...
och filmade mer avancerade saker...
än vi gjorde till huvudfilmen. Han bara fortsatte.
Jag var för upptagen för att märka det.
Terrys grej blev allt större...
tills den var 15 eller 17 minuter lång, som den är nu.
Och när vi spelade upp den på dess ursprungliga plats i filmen...
funkade den helt enkelt inte.
Den var för lång och passade inte in.
Folk tittade på filmen och sa:
"Den är ganska rolig, men piratsekvensen fungerar inte."
Terry sa att han alltid hade trott att den skulle funka i början.
Och han hade en idé om hur den skulle återkomma i filmen.
Så det var så vi gjorde.
Vi filmade det här, och så återkom kortfilmen.
Den uppnås däremot sällan p.g.a. människans unika förmåga...
att distraheras från andliga frågor av vardagliga trivialiteter.
Vad var det där om hattarna?
Folk bär inte tillräckligt många.
Verkligen?
Ja. Försäljningen har minskat, inte pari passu som vår forskning...
Vad menar du med "tillräckligt", för vad?
Får jag fråga, angående den andra punkten...
där ni säger att själar inte utvecklas eftersom folk distraheras...
Den här scenen skulle ha varit med i sekvensen med Permanenta försäkringar.
När huset kommer in i den stora glasstaden...
skulle vi växla till interiör och den här scenen, som skulle fortsätta.
Sen skulle vi växla till exteriör igen och de skulle börja skjuta.
Och in genom fönstret skulle de gamla piraterna komma.
Eftersom filmen inte passade in där...
lyfte vi ut den och lade in scenen separat...
och det fungerade utmärkt.
Jag filmade nog husraset efter att vi hade bestämt oss för att ta bort...
Crimsons försäkringa r ur huvudfilmen.
Det blev ett annat sätt att avsluta den lilla sekvensen.
MENINGEN MED LIVET DEL VI - LIVETS HÖST
När vi skulle spela in den här scenen ville Harry, produktionsdesignern...
använda samma restaurang...
som vi använde för den filosofiska konversationen.
Jag sa: "Nej, den måste vara större." Jag visste inte varför.
Jag tittade på mina teckningar och såg att jag hade ritat...
en mycket stor restauranglokal i två våningar.
Det slutade med att jag och Harry åkte hela London runt...
för att hitta en bra restauranglokal.
Till slut kom vi till RAC Club och sa: "Nåt i den här stilen."
Harry sa: "Jag vet var vi kan vara."
Så vi hamnade på Portland Street Brown's.
- Vilken lustig sång. - Väldigt finurlig.
Det intressanta med Creosote när han skrevs in i manuset...
var att Terry försökte övertala mig att spela Creosote.
Tack och lov gjorde jag inte det, för Terry var lysande i rollen.
De trodde nog att jag skulle klara av fontänspyor...
och vara grotesk i allmänhet, men Terry var helt fantastisk.
Mr Creosote här. Jag borde nog ha lyssnat på Jim Acheson.
Jim hade ritat kläderna. Jag lät göra en kroppsavgjutning...
och en skulptör ritade formen och allt.
Och jag pressade Jim att göra den lite större.
Men Jims ursprungliga tanke var nog rätt.
Vi hade en annan sekvens med mr Creosote utanför restaurangen...
där han gick med magen på en barnvagn, och på en skottkärra...
vilken vi av nån anledning inte använde, men ni kan se klippet på DVD:n.
Den här scenen började... Jag skrev på en papperslapp:
"Scen i värsta tänkbara smak."
Jag visste inte vart den var på väg, och sen kom:
"Bäst? Bäst du hämtar en hink."
Och så fortsatte den därifrån.
När Mike högläste scenen vid genomläsningen...
skrattade ingen, ingen tyckte att den var kul.
Den hamnade i skräphögen och vi tänkte inte spela in den.
En månad senare ringde John och sa:
"Jag ska berätta en sak som kommer att göra dig glad.
"Jag har läst Creosote-sketchen och jag tror att den skulle fungera."
John hade insett att kyparen var en rolig figur.
Sen kom han på idén med den tunna mintkakan.
En ny hink till monsieur.
Spyan där kommer från den första inspelningsdan...
när jag inte... Titta här, jag öppnar inte munnen i tid.
Och spyan kommer från andra sidan ansiktet, inte från munnen.
Vi såg att det inte funkade, för det blev en skugga på spyan...
när den började spruta.
Så specialeffektkillen ordnade en ersättare...
när jag skulle stoppa in nåt i munnen.
Så nu kom det ur munnen på riktigt, vilket var bättre.
Spyan var gjord av...
rysk sallad och grönsakssoppa.
Vi hade ungefär 400 liter i ett stort badkar.
Det tog fyra dar att spela in sekvensen...
och i början gick det bra, men mot slutet av dag fyra...
under lamporna och allt...
började salladen och soppan att lukta precis som det såg ut.
Uräckligt.
...får ni givetvis en full portion.
Jag ska t.o.m. se till att ni får en dubbel portion.
Men trots att det var så äckligt gick statisterna med på...
Vi bad om frivilliga som skulle få röran kastad på sig...
för vi hade en katapult...
som kastade ungefär 70 liter åt gången.
Och det vanliga ölet?
Ja. Nej, vänta lite. Jag klarar nog bara sex backar idag.
Jag hoppas att ni inte överdrev igår.
- Håll käft! - D'accord.
Den nya hinken och städerskan.
Det där är den nya metoden. Det kommer från munnen ur ett litet rör.
Carol är underbar i den här scenen. Den är min favorit.
- Har ni klagomål på servicen? - Nej, inga klagomål.
Vi måste gå. Jag har svår mens.
Och vi måste med ett tåg.
Just det. Vi måste med ett tåg.
Allas reaktioner.
- Ursäkta? - Ska vi gå?
Tack så mycket.
Jag kan inte tänka mig nån annan än Carol göra det. Hon är så...
Hon klarar såna saker med glans.
Kära nån! Jag klev i er hink.
Det gällde att få folk att inte reagera.
Det är scener som den med Creosote som verkligen...
gör en stolt över att vara med i Monty Python.
Att på nåt litet sätt få ha medverkat i...
det här bidraget till 1900-talets kultur.
Först stack det ut en fisk ur munnen...
men vi fick göra om det 20 gånger för John började alltid gapskratta.
Till slut kunde jag inte stoppa in fisken längre, utan tog en ananasbit.
Den är pytteliten och tunn.
Dra åt helvete. Jag är mätt.
Den är tunn.
Jag kan inte äta nåt mer. Jag är proppfull.
Mintkakan var Johns idé.
Bara en enda.
- Okej. En enda. - Bara den.
John kunde inte hålla masken här. Det var tagning 20 eller så.
Bon appétit.
Nu exploderar han.
Vi hade en uppblåsbar kropp till den första delen av explosionen.
Man ser honom inte sprängas. Jag trodde inte att det skulle funka.
Man ser honom svälla och sen lade Julian, klipparen...
in ett par snabba bilder...
så att man tolkar det som en explosion.
Två snabba bilder, sen växling till det äckliga kladdet som flyger förbi.
Specialeffektkillen lade in det härliga pumpande hjärtat...
vilket var en bonus, liksom den dinglande klockkedjan.
Julian ville alltid lägga in det här avsnittet i slutet av filmen.
MENINGEN MED LIVET DEL VI B - MENINGEN MED LIVET
Vet du, Maria, ibland undrar jag om vi...
Det här är en enda tagning.
Den börjar här och är lika lång som en filmremsa.
Ungefär tre och en halv minut.
En enda tagning...
från städerskans lilla dikt...
till Eric och sen vidare...
ut på gatan med honom och så följer vi honom längs vägen.
Allt i en tagning. Ett riktigt kraftprov.
...men det lärde mig inget vad jag minns.
Och på Kongressbiblioteket kunde man tro att de skulle ha nåt svar...
Hela stället stank ju vid det där laget.
De hade ett bröllop där dan därpå. Jag hoppas att de städade ordentligt.
Jag hoppades hitta nåt där.
Jag jobbade från 9 till 18, läste varenda volym...
men det lärde mig inget om livets mysterium.
Jag blev äldre och fick svårare att se.
Till slut försvann synen och min artrit blev värre.
Så nu städar jag här.
Men jag klagar inte...
för jag tror att livet är en lek.
Man vinner eller förlorar...
och även om jag är nere nu...
så jobbar jag åtminstone inte för judar.
Jag vet inte...
varför det där är kul. Ren och skär rasism, helt oväntat.
För att få med publiken kommer det...
en helt ovidkommande rasistisk kommentar...
Jag gillar vridningen över till Eric.
Min åsikt?
Vill ni veta vad jag tycker, så ska jag visa er nåt.
- Följ med. - Jag sa just att...
Fortfarande samma tagning.
Ända från biten med städerskan...
där hon berättar sitt livs historia.
Var inte blyga.
Den tjusiga entrén.
Se upp i trappan.
En typ av arkitektur som inte finns längre.
Det här förklarar nog lite.
Nu går vi ut på gatan.
Kom nu.
Här borta.
Klipparen lade på ljudet av tjutande däck.
Mer intressant.
Den här vägen.
Det var nog här...
som filmen tog slut och vi fick göra en liten mixning.
Den här vägen.
Hänger ni med?
Tänk er det här i slutet av filmen.
Det kunde ha blivit riktigt bra. Eric gjorde ett toppenjobb.
Ett förtrollat ställe.
Den lilla stugan mitt i en park. Det fanns ingen väg dit.
Bara små duvor som satt på taket.
De syns faktiskt inte på DVD:n.
...satte min mamma mig i knät och sa:
"Gaston, min son.
"Världen är vacker.
"Gå ut i den och älska alla.
"Försök att göra alla lyckliga...
"sprid fred och belåtenhet där du går."
Så jag blev kypare.
Ingen vidare filosofi, jag vet.
Där är duvorna, de syns där.
Jag lever mitt liv som jag vill.
Dra åt helvete.
Följ inte efter mig!
MENINGEN MED LIVET - DEL VII - DÖDEN
Konstigt att begrava nån på stranden.
Den här mannen kommer snart dö.
Om ett ögonblick blir han dödad...
för Arthur Jarrett är en dömd brottsling...
som har fått välja avrättningssätt.
Sekvensen där Graham springer och blir förföljd...
av barbröstade damer...
var ett av de dödssätt som vi hade pratat om att göra...
i den version av filmen som inbegrep en rättegång.
De olika avrättningssätten. Det här var ett av dem.
"Arthur Charles Herbert Runcie MacAdam Jarrett...
"du har dömts av 12 bra människor...
"för att ha skämtat..."
Det är intressant att se filmen...
för en del av språngscenen äger rum i Shad Thames...
vilket på den tiden var ett slumområde som blev...
Herregud!
Förlåt, jag kan inte tala mer. Jag måste koncentrera mig på bilderna.
Vilka flickor. De var så vackra.
Allihop. Så vackra. Jag var nog kär i dem alla.
"Var är flickorna nu?" undrar vi.
De var så entusiastiska.
Vi kom aldrig in på den freudianska tolkningen av Graham...
en övertygad homosexuell, som förföljs in i döden av barbröstade kvinnor.
Jag gillar hur flickorna borstade av sina händer.
Det här är jag, va? Animation.
På sätt och vis önskar jag att jag hade gjort bilderna lite bättre.
Jag vill få slut på det!
Adjö! Adjö!
Jag har alltid gillat tanken, och jag tycker att den funkar än...
på massjälvmord på hösten.
Åh, nej!
Om vi skulle göra det igen skulle jag kanske göra snyggare bilder.
Men jag var för upptagen med att göra en kortfilm med skådespelare...
så jag fick låta några vänner göra bilderna.
Det är många löv att rita.
Och tajmningen, den är härlig.
Det var intressant, och jag fick lägga ut mer än vanligt av animationen.
Också Liemannen...
som reser sig ur sin grav är animation. Så jag fick ta hjälp...
av duktiga och erfarna människor för en gångs skull.
I nästa sekvens...
krävde jag av nån anledning att John skulle spela Döden.
Det var så kallt. Det spöregnade.
Jag tänkte: "Det måste vara John, för han har en så stilig hållning."
Det kunde förstås ha varit vem som helst. Men John stod där...
Han var inte arg utan skrattade, för han tyckte att det var så hemskt.
Det var så kallt.
Ja?
Gäller det häcken?
- Jag är ledsen, men... - Jag är Liemannen.
Vem?
- Liemannen. - Jaha.
Jag är döden.
Vi har amerikanska middagsgäster ikväll...
- Vem är det? - Nån mr Lie, eller nåt.
Är han här för att slå? Vårt gräs är inte så högt.
Låt honom inte stå utanför. Bjud in honom.
- Jag tror inte det passar nu. - Kom in. Ta en drink.
Kom.
Det är en av männen från byn.
Kom in, snälla.
Det här är Howard Katzenberg från Philadelphia.
- Och hans fru, Debbie. - Hejsan.
Och de här är Jeremy och Fiona Smythe, från Portland.
God kväll.
Det här är mr Lie.
- Ge honom en drink, älskling. - Ja.
Han är lieman.
Liemannen.
Inte konstigt med vädret vi haft.
Så ni slår här i området?
Det känns alltid konstigt att spela amerikan...
och prata med amerikansk brytning.
Det är svårare än man tror, trots att jag redan talar så.
Vi pratade just om de hemska problemen i tredje...
Michael är väldigt tjusig, eller hur?
Men det är förstås Eric som är snyggingen.
Terry är som alltid en gammal käring.
Jag är inte från denna värld.
För att han skulle kunna gå rakt igenom bordet...
fick vi lov att såga av det på mitten.
Mikes rollfigur är en härlig dam.
Så lustigt.
Det här var enda gången jag fick spela...
ett slags nästan sexig kvinna.
Inte särskilt sjaskig. Men hör på henne.
Det var väldigt konstigt att regissera klädd i sidenklänning...
och sminkad.
Uppenbarligen inte.
- Ni ska veta en sak, mr Lie. - Ni...
Jag talar för oss alla när jag säger...
att det här är en unik upplevelse.
Vi är så glada att ni tittade förbi.
- Får jag prata klart? - Finns det ett liv efter detta?
Mikes ansiktsuttryck när han har ställt den rätta frågan.
Så nöjd med sig själv.
Tystnad! Jag har kommit för att hämta er.
- Ni menar... - Föra bort er.
Det är min uppgift.
Det fantastiska med John, som döljer sig där innanför...
är att det inte bara är hans röst - han är faktiskt Döden.
Han verkade känna sig...
mer tillfreds och nöjd än jag nånsin har sett honom...
inuti den där säcken.
Han manipulerade handen med en massa kontroller.
Men han befann sig i en annan sfär...
när han var därinne, och kanske...
Jag vet inte vad han sysslar med hemma. Kanske sånt här.
På kvällarna ikläder han sig svepning och låtsas vara Döden.
Döda.
- Allihop? - Allihop.
Det var en otacksam uppgift att vara där inuti...
för vem som helst kunde ha gjort det. Men John var...
Han ville göra det. Han insisterade.
Och när han väl var därinne ville han inte komma ut.
Var tyst!
Engelsmän!
Ni har ingen stake.
- Får jag fråga en sak? - Vad?
Hur kan vi alla ha dött samtidigt?
Hon har ställt rätt fråga igen.
Smart, eller hur?
Ett av de stora ögonblicken är när han pekar på...
laxmoussen.
Laxmoussen.
Du använde väl inte burklax, älskling?
John var rätt nöjd med sitt ledade finger.
Han hade ett liten handtag. Om han klämde på det, böjde han ett finger.
- John gillade att röra på fingret. - Titta där.
Johns tajmning är perfekt.
Med en annan skådespelare skulle fingrarna inte ha rört sig...
eller så hade tajmningen inte varit lika bra.
Som när vi gjorde Holy Grail och John var Svarte Riddaren...
återigen inuti ett svart sjok så att ingen kunde se honom...
och han älskade det.
Kom.
Fiskhandlaren hade lovat mig färsk fisk.
Han brukar vara pålitlig.
- Får vi ta med glasen? - Bra idé.
Mikes improviserade replik här.
Jag åt inte ens av moussen!
Det stod inte i manuset, utan var en improvisation.
Underligt hus. Jag vet inte vad det skulle föreställa.
Det är på Yorkshire Moors.
- Ska vi ta bilarna? - Varför inte?
Bra idé.
Tanken på ett gäng döingar som sätter sig i sina bilar.
De är alldeles för borgerliga. Då har man spökbilar.
Fin tunnel mot ljuset.
Det gjordes med tre-fyra lager...
som jag vred mot varann och sen mixade ihop.
Det fungerade. Billigt men effektivt.
Skåda paradiset.
Paradiset är Holiday Inn. Tänka sig!
Välkomna till himlen.
Ursäkta. Kan ni skriva på här?
Tack. Ert bord är där inne i restaurangen.
- Till damerna. - Mot dödlig andedräkt.
- God jul. - Är det jul idag?
Givetvis. I himlen är det jul varje dag.
- Det var som sjutton. - Trevligt.
Tanken här var att ha ett slags återträff.
Vi ser människor från olika delar av filmen.
Barnen från spermiesketchen...
zulukrigarna, flickorna, de från första världskrigsscenen.
Nu ska det bli show.
Jag gillar tanken på att det är...
ett slags 30-talskitsch.
Orkestern kommer upp...
på en höjbar estrad och det finns en stor trappa.
God kväll, mina damer och herrar.
Det är en riktig ära att få vara här ikväll...
ett underbart och varmt...
och känslofullt ögonblick för oss alla.
Jag vill sjunga en sång för er.
Det är jul i himlen
Alla barnen sjunger
Alla änglar har lösbröst.
Quasimodo med bröst.
Änglarna där.
Flickorna ville inte...
visa sina egna bröst. De hade inget emot...
Det här är en sån där dyr tagning. Vi fick tillverka en pool.
Jag gillar de kvinnliga tomtarna med sina bara bröst.
Det här var en komplicerad bild av TV:n.
Det verkar enkelt, men är komplicerat...
för vi syns i den andra TV:n också.
Så vi har flera saker på gång samtidigt.
Det finns presenter till hela familjen
Det finns toalettartiklar och tåg
Det finns Sony Walkman-hörlurar
Och de senaste videospelen
Det var en mardröm...
med flickorna som trampade på lamporna...
för om de klev på en lampa fick vi göra om allt från början igen.
Vi hade inte... det gick snett.
Flickorna flyger. Hur i fridens namn kunde sekvensen fortsätta sen?
Den stängs av.
Det var slutet på filmen. Här är nu meningen med livet.
SLUTET PÅ FILMEN
Tack, Brigitte.
Inget speciellt. "Var snäll mot folk. Undvik fett.
"Läs en bra bok då och då. Promenera ofta.
"Försök att leva i fred och harmoni med dem med annan tro och bakgrund."
Till sist, några fina penisbilder...
Den här sekvensen känns lite gammalmodig nu...
för penisbilder betyder inget numera...
men det här gjordes 1982-1983.
Det kändes ganska relevant då...
men saker och ting förändrades på 80- och 90-talet.
Medborgargarden som stryper höns.
Beväpnade teaterkritiker som utrotar muterade getter.
Vad är det för kul med filmer?
Nåja. Här är ledmotivet.
God natt.
Det slutar med en TV-apparat.
Och Erics fina sång.
Där är den, The Meaning of Life.
"Simon Jones, Patricia Quinn, Carol Cleveland, Judy Loe...
"Andrew MacLachlan, Mark Holmes, Valerie Whittington."
Producenterna vill tacka alla fiskar som har deltagit i den här filmen.
Vi hoppas att andra fiskar följer exemplet
som deltagarna föregått med, så att all världens fiskar i framtiden
kan leva tillsammans i harmoni och förståelse och glömmer
sina skiljaktigheter, slutar förfölja och äta varann
och lever för en bättre framtid för alla fiskar och de som älskar dem.